Net nežinau, ar šitas reikalas vadinasi kompozicija, bet kito žodžio nesugalvojau. Štai yra toks reiškinys: auga natūraliai koks nors augalas, sakykim- lelija miške. Ir taip ten viskas vietoj, nieko pakeist nesinorėtų. O pasodini tą pačią leliją sode- visai kitas augalas, neturi savo pirminio žavesio ir tiek. Taip yra su visais laukiniais augalais, daryk ką nori- nebus taip, kaip būtų natūraliai. Kokių tik aš jų nesu auginęs, pačių rečiausių, pačių gražiausių- sode jie auga, žydi, bet... niekuo neypatingi. Jau nekalbu apie selekcinius, kurių pačios proporcijos iškraipytos.
Taigi, kaip čia yra (klausimas landšaftininkams)? Ar įmanoma žmogaus rankomis sukurt gamtoje įprastą harmoniją? Ir ko tam reikia? Ir kodėl dar niekam tai nepavyko? Na, nesinori taip visko neigt, yra senų parkų, kurie lyg ir turi savo dvasią, bet... labai ji menka, palyginus su gyvo miško dvasia. Tiesa, ir to miško Lietuvoj nepamatysi, nėra su kuo palygint
![Wink ;)](./images/smilies/icon_e_wink.gif)